Nej, Louis. Trimma inte buskar från toppen och neråt.
Utan nerifrån och upp.
- Jag förstår, miss Lauler. - Inga buskiga häckar.
- Vi har pratat om det här.
Ja, många gånger.
Jag trimmar buskarna själv. Få jag den där.
- Visst. - Tack.
- Du kan klippa gräset. - Det gjorde ni igår.
- I diamantmönster. - Ja.
Då kan du väl åka hem. Tack för idag.
Den här är inte vass nog.
Du måste vässa saxen, Louis.
- Jag kollar i bilen. - Tack.
Det här är mycket bättre.
Det ser bra ut.
Tack för ditt godkännande.
Vi brukar ha dem på golvet, så tack ska du ha.
Tack, Dean.
Hej, miss Lauler. Jag är dr Morgan.
Det står här att det var en olycka.
- Tror du att jag ljuger? - Jag gör bara mitt jobb.
Hur kan ni kalla det här för rockar?
- Kallar ni rullstolar för triumfvagnar? - Frun...
Kalla inte en kvinna för "frun". Det får henne att känna sig gammal.
- Jag är ledsen. - Är du ledsen?
- Du tog fyra Klonazepam med rödvin. - Ja.
Jag var trött och törstig.
Du slår mig inte som en person som gör saker av misstag.
Det är intrycket jag får av dig.
Så jag ska ta några prover, okej?
Om du inte vill det, så struntar jag i det.
DÖDSRUNOR
"Älskad lärarinna död" Av: Anne Sherman
"...omgiven av sina nära och kära."
"En snäll och omtänksam kvinna."
"Vänner och familj."
"Hon var älskad av alla."
Hej, det är Anne Sherman.
RUTH NEWMANS DÖDSRUNA
- Känner jag dig? - Ja. Nej.
Din föregångare kände mig väl.
Min far?
Jag heter Harriet Lauler.
Under de senaste 25 åren har den här tidningen överlevt
tack vare allt reklamutrymme jag har köpt varje månad.
Lauler Advertising.
Vad kan jag göra för er, miss Lauler?
- Jag kräver en formell presentation. - Okej.
Mitt namn är Ronald Odom. Jag är chefredaktör.
- Jag utbildades på Ohio University... - Mr Odom.
- ...gifte mig med Katie Sparrow. - Mr Odom.
Jag kräver inte en formell introduktion av er.
- Hallå. - Vad är det?
- Kom med mig. - Varför?
- Tänker du ge mig sparken? - Sån tur har du inte.
- Miss Lauler, det här är Anne Sherman. - Miss Sherman.
Kan vi få tala i enrum, tack?
- Slå dig ned. - Det är lugnt.
Du kan väl sätt dig ned när jag har ett jobberbjudande.
- Jag har redan ett jobb. - Sätt dig ner, miss Sherman.
Lois Schenken var en bitch.
"Lois Schenken, en outtröttlig djurrätts- aktivist, dog igår vid 78 års ålder."
- Ja, jag skrev det där. - Ja.
Vet du varför Lois Schenken älskade djur så mycket?
För att folk hatade henne.
De hatade hennes fester, skvallrande och dyra smycken.
Bara hemlösa hundar stod ut med Lois Schenker i mer än fem minuter.
De jag pratade med hade bara snälla saker att säga.
Hon var död och de var artiga.
"Eugene Baker hade musik i sitt hjärta och alltid en sång på läpparna."
"Eugene Baker sånger berörde alla han träffade."
Vet du varför han sjöng? Han var ett fyllo.
Det kunde jag inte skriva i dödsrunan.
"Efter en lång tids sjukdom dog Mary Ramos och efterlämnade ett oförglömligt..."
Ja, hon hade syfilis. Det är inget man skriver om.
Jag kände de här människorna.
Jag beklagar er förlust.
- Nej, de var hemska människor. - Då beklagar jag inte.
Men du fick det att låta som om de var fantastiska.
Du fick deras liv att verka betydelsefulla.
Det ska du göra för mig med.
- Vill ni att jag skriver er dödsruna? - Ja.
Okej, jag är den som skriver dödsrunor
så jag kommer att skriva er dödsruna.
Jag vill att du skriver den nu.
Kommer Ron tillbaka?
Det är fel fråga. Rätt fråga är "varför?"
- Varför? - Bra fråga.
Jag är en ansvarsfull kvinna. Jag blir aldrig överraskad av något.
Och jag löser alltid alla problem.
Så som en ansvarsfull kvinna kan jag inte lämna min dödsruna åt slumpen.
Men det är vad folk gör. Det har man gjort i hundratals år.
Om jag brydde mig om andra människor skulle jag inte vara den jag är idag.
Och jag har uppnått många saker.
Hur mina bedrifter blir ihågkomna av dig
- är av största intresse för mig. - Okej.
Här är namnen på några hundra personer.
Jag har satt dem i alfabetisk ordning.
Jag har även lagt till lämpliga restauranger där ni kan diskutera mig.
Vad... Er familj då?
Jag har en dotter som jag inte har pratat med på många år.
Det finns en ex-make. Han är en idiot.
- Vad pratar vi om för tidslinje? - Måndag.
- Nej. - Jo.
Jag vill ha den på måndag. Jag har planer.
Du kan gå nu. Duvet ju vad jag vill ha.
Hej, hon är en riktig satkärring.
- Jag förstår. - Det tror jag inte, Ron.
- Du måste göra det. - Varför?
En gång i tiden var den kvinnan tidningens välgörare.
Och vi skulle behöva hennes välgärning när hon går bort.
- Vad menar du? - Se dig omkring.
Vi ligger risigt till.
- Den digitala åldern var inte en fluga. - Det vet alla.
- Varför säger alla så? - Förlorar jag mitt jobb?
- Alla kan förlora sina jobb. - Okej.
- Så vad ska jag göra? - Gör henne glad.
- Det här är Robin Sands på KOXA. - Hej, Robin.
- Som spelar oberoende musik... - För oberoende själar.
- Hur länge var du och Harriet gifta? - Lite mer än 19 år.
Hon ville inte ta mitt efternamn när vi gifte oss.
Vem gjorde så på den tiden förutom Harriet Lauler?
Ja, jag får intrycket att hon är...
Kontroll är väldigt viktigt för Harriet.
Hon bad ju dig att skriva hennes dödsruna medan hon fortfarande lever.
Man kan nog lugnt påstå att kontroll är viktigt för Harriet.
Har hon alltid varit så?
När hon inledde sin karriär, var det en helt annat värld.
Jag menar männen hon jobbade med. Eller jobbade för.
Hon var tvungen att vara dubbelt så bra, smart och stark.
Och hon var det också.
Hon trodde alltid att hon hade rätt. Alltid.
Men det enda som fick henne att lysa upp var när hon fick veta att hon hade fel.
Om du var villig att ta dig an Harriet
och bevisa att hon hade fel, så stormtrivdes hon.
Och då skrattade hon.
Hon sa aldrig "jag hade fel".
Men att höra det skrattet...
Det räckte för mig.
Er dotter då?
Fråga inte Elizabeth om du vill höra snälla saker om Harriet.
Tro mig.
Lycka till.
Det kommer du att behöva.
Jag är Anne Sherman från Bristol Gazette.
Jag vill prata om Harriet Lauler.
Hon sa till mig "om jag vill ha din åsikt, ber jag om den."
- Hur känner du Harriet? - Jag var hennes gynekolog.
Hur blev du Harriets frisör?
- Hon kom in och sa "klipp mitt hår". - Okej.
Jag sa att jag var upptagen med en kund, men hon skickade iväg kunden.
Jag ringer från Bristol Gazette och vill prata om Harriet Lauler. Hallå?
Jag lärde mig för länge sen
att om du inte har något snällt att säga om någon
ska du inte säga något alls.
Hon insisterade att undersöka sig själv. Hennes diagnos var alltid rätt.
Jag fick ge henne pengarna tillbaka.
En väldigt hatisk, hatisk kvinna.
Jag hatade henne. Jag hatade henne så mycket.
Så mycket.
Vad tyckte ni om Harriet?
Det har tagit många timmars terapi för att inte tänka på henne.
Finns det något trevligt ni kan säga? Bara en enda sak?
Det vore trevligt om hon var död.
Hon är som ett mänskligt svart moln.
Argaste vaginan öster om Kina.
"Ge mig oblatet så här." "Ge mig vinet så här." "Vinet är hemskt."
- Ingenting alls? - Inget.
Jag kan inte...
HARRIET LAULERS DÖDSRUNA
- Är det vad du har skrivit? - Ett första utkast.
- Nej, det är en första paragraf. - Det är kortfattat.
- Det är bara en paragraf. - Det är kort och koncist.
- Nej, det är en nollas liv. - Det skulle jag inte påstå.
Vad skulle du påstå då?
För du har verkligen inte fångat ett imponerande och viktigt liv.
Jag gjorde mitt bästa.
Det är väldigt olyckligt för oss båda.
- Jag hade inte så mycket att gå på. - Bara mitt liv.
Jag gjorde mitt bästa.
Jag överskattade visst din förmåga som författare.
- Med all respekt... - Så du respekterar mig?
Problemet är inte mitt skrivande.
- Vad är problemet då? - Subjektet. Du är problemet.
- Ursäkta? - Du är problemet.
- Hur vågar du? - Nej, jag... jag ber inte om ursäkt.
Hur vågar du? Ingen, och jag menar ingen, hade något snällt att säga om dig.
Inga kollegor, inga vänner och särskilt inga släktingar.
- Vad sa du? - "Särskilt inga släktningar."
Ut ur mitt hus.
Jag är bara ärlig mot dig.
Förväntade du dig att de skulle hylla dig?
Då är du verkligen ute och cyklar.
Ut ur mitt hus! På en gång!
Kärring!
- Vad gör du här, Harriet? - Jag vill inte bli våldtagen här ute.
- Vet du vad klockan är? - Sätt dig ned, tack.
- Vi måste prata. - Vad är det här för skräp?
Det är dödsrunor från olika tidningar runt om i landet.
Jag vill att du läser dem och ser vad andra har skrivit.
Jag beklagar att du inte gillar det jag skrev.
Jag skrev ju bara om ditt liv.
Men mitt liv är inte över... än.
Jag har upptäckt fyra viktiga delar som en bra dödsruna bör innehålla.
- Säger du det? - Ja.
Ett, den döde bör ha varit älskad av sin familj.
Två, den döde bör ha varit beundrad av sina medarbetare.
Jag vet.
Tre, den döde måste ha berört någons liv på ett oväntat sätt.
Om personen var minoritet eller krympling är det desto bättre.
- Okej, och den fjärde? - Det är jokern i leken.
- Jag vet inte vad min joker är. - Joker?
Ja, ett budskap av sådan vidd och djup
att det inleder första meningen i dödsrunan.
Till exempel: "En känd konstälskare, Bonnie Lee Johnson dog idag."
Okej.
"En trefaldig dansmästare, Lou Mendoza dog igår."
- Okej, jag har en fråga. - Ja.
- Eller rättare sagt fyra frågor. - Fyra?
Jaså, fyra?
Familjen? Mitt barn och jag har inte haft kontakt på flera årtionden.
Mina kollegor, som du har upptäckt, slåss inte direkt om att hylla mig.
Jag känner inga invalida svarta barn.
Och fyra, jag har ingen aning om vad min joker kan vara.
- De var frågorna. - Ja.
- Och du ska hjälpa mig att finna svaren. - Säger du det?
Ja, det gör jag.
Du ska hjälpa till att skapa ett arv i stället för att transkribera det.
Jag slår vad om att du inte får det erbjudandet så ofta.
- Att skriva en historia innan den är över? - Det är exakt vad jag menar.
- Så du ska förändra ditt liv? - Just det.
Blir det svårt att hitta en missgynnad ungdom åt mig som jag kan forma?
Byggvaruhuset får nog en leverans snart. Hyllorna lär vara överfulla.
Sarkasm, de enfaldigas redskap.
Nedlåtenhet, de oförskämdas försvar.
Ursäkta. Helvete. Förlåt.
Nej, be aldrig om ursäkt om du säger något du menar.
Tack för besöket.
B-2.
Jag ska hitta kvinnan jag pratade med.
- Wanda? - Hej.
Ni måste gå.
Det här är Wanda Barnes. Hon driver programmet för utsatta barn.
Hej, Wanda. Vem driver programmet för utsatta besökare?
Oroa er inte, miss Lauler. Det är säkert här.
Det låter bra. Tack.
Jag vet att barnen, särskilt flickorna
skulle uppskatta om ni kom in och pratade med dem.
- Ska Harriet prata med utsatta barn? - De skulle gilla det.
Eller så kan hon skriva en fet check.
Måste jag prata med din chef igen?
Jag menar bara att pengar gör stor skillnad.
- Eller hur, Wanda? - Absolut.
"En kvinna som skrev en check till ett litet kulturhus dog igår
och lämnade bakom sig ett liv av ouppfyllda mål och halvmesyrer."
Kan vi återgå till den feta checken?
Jag hörde att ni är utsatta barn. Alla barn är utsatta.
Visa mig ett barn som inte är utsatt, så visar jag er ett barn som är en nolla.
Att ta risker är vad livet handlar om. Jag tog en risk.
Jag gick på college.
På min tid ville ingen man gifta sig med en utbildad kvinna.
Eller med en kvinna som jobbade.
Ingen man ville ha en kvinna som han jobbade för.
Min favorit är att ingen ville gifta sig med en affärskvinna.
Men det var risker som jag var villig att ta.
Varför tog du de riskerna?
För att jag ville leva upp till min fulla potential.
Så ni måste fråga er själva den här frågan:
Är ni villiga att ta risken att göra något dumt?
Eller är ni villiga att ta risken att göra något storslaget?
Oj. Jag tror att du gav flickorna något att tänka på.
"Verkade bra på att sälja flingor till ett gäng blivande tonåringar."
Toppen. Flingor?
Ett tal räcker inte långt.
Vi måste komma tillbaka och hitta en huligan
som kan gynnas av min vishet
och det blir den oväntade personen vars liv jag berör.
- Hej, gumman. - Hej, pappa.
- Kommer du idag? - Är Leigh Ann här?
Nej, hon är i skolan. Så kusten är klar.
- Precis vad jag önskade mig. Smutstvätt. - Tack så mycket.
- Har du kört igång tvättmaskinen? - Ja.
- Är du hungrig? - Nej, tack.
Kom igen, låt mig bre en smörgås.
Jag är inte hungrig, men tack ändå.
- Jag har teet du gillar. - Tack.
- Skriver du fortfarande essäer? - Ja.
- Hur går det? - Sakta, men säkert.
När började du skriva dem egentligen?
Jag testar mig bara fram, okej?
Ingen press. Jag vill bara...
- Du borde låta någon läsa dem. - Som du?
De är säkert underbara.
- Det är de inte. - Okej...
Du är bara hård mot dig själv.
Ser du dig själv som en person som tar risker i livet?
Nej... Nej.
Din mamma å andra sidan.
Hon var en risktagare.
Är det vad vi kallar henne?
Det var väldigt länge sen. Så varför inte?
Du får det hon gjorde mot oss att låta nobelt, vilket det inte var.
Du behöver inte gilla det hon gjorde.
Jag gillar det inte.
Men hon ville ha något annat och gav sig av.
Så att uppfylla sina drömmar är allt som räknas?
Anne...
Jag är lycklig nu. Äntligen.
Och jag ber varenda dag att du också är det.
Hej, ursäkta. Har mr Samuels tid att prata några minuter?
- Och vem är du? - Anne Sherman från Bristol Gazette.
- Vad gäller det? - Harriet Lauler.
- Han är inte här idag. - Inte?
Jag borde ha sagt det direkt.
Så han är inte här? Okej...
- Mr Schmidt då? - Tyvärr.
Så ingen av dem är här? Toppen.
Brenda! Brenda!
Ditt påhitt tar flera veckor att fixa!
Det behöver inte fixas. Mitt sätt är bättre.
Bibliotek funkar inte så.
Jag struntar i om de alltid har gjort så.
Det är inget fel på Dewey decimalklassifikation.
Varför måste jag skriva ned sex siffror med en decimal för att hitta en bok?
Jag behöver ingen satans decimal. Jag vill bara läsa en bok.
Där har vi min ungdomsbrottsling.
- Du satte böckerna i alfabetisk ordning. - Du borde tacka mig.
Hej.
Wanda.
När du svär bland folk så där
finns risken att de tror att du är obildad.
Vem i helvete är du?
- Du menar: "Ursäkta, har vi träffats?" - Jag ber inte om ursäkt.
Vem är du som lägger dig i?
Jag är nog världens minst lämpliga goda fe.
- Men det är jag som lägger mig i. - Va sa'ru?
I stället för "va sa'ru" kan du säga "ursäkta mig".
- Vad vill du? - Vad vill du?
Jag förstår. Det är samhällstjänst.
Du åkte fast för rattfylla, va?
- Varför tror du det? - Du är vit och du är här.
Sant, men jag är här av egen fri vilja. Inget tvång alls.
Jag vill lära känna dig och låta dig ta del av min ansenliga kunskap.
Vill du lära mig lite skit?
Du vill lära mig några grejer?
Vi verkar redan ha börjat.
PENSIONÄRSPARKERING 09.00-16.00
Oj, förlåt.
Låt mig flytta på skräpet.
- Vad gör du? - Det är en essäsamling.
Kan jag förmoda att du vill skriva om andra saker än döda människor?
Du får förmoda vad du vill.
- Det brukar jag göra. - Jag vet. Varför bryr du dig?
Jag sa inte att jag brydde mig.
Jag vill ha tillbaka mitt liv, så vad tror du...
Vad tror du att din joker blir?
Vad sägs om det här?
"Harriet Lauler, hängivet fan av rena bilar dog i eftermiddags
i sviterna av en stafylokockinfektion hon fick i en Volvo."
Okej, det tolkar jag som ett nej.
- In i bilen! - Nej!
Okej, då kör jag väl iväg med din handväska.
Bort med skräpet.
Hejdå.
- Usch. - Jag trodde väl det.
Herregud.
- Vill du komma in på en kopp te? - Va?
- Te. Vill du ha lite te? - Visst.
- Bra. Kom då. - Okej.
- Jösses, Harriet. - Jag hade glömt de där.
Glömde du att du har en enorm samling vinylskivor?
- Hade du glömt bort dem? - Ja.
Herregud. 50-tal, 60-tal, 70-tal.
Var är resten? Började du...
- Började du samla cd-skivor? - Nej.
Jag lyssnar hellre på hissmusik.
För att det är burkigt och saknar nyanser?
- Snyggt, Anne. - Tack.
Jag gillar också analog musik.
Om du inte har cd-skivor, var är resten av dina skivor?
- Det där är allt. - Varför?
- Är du verkligen intresserad av det? - Ja.
Jag vill veta.
Jag älskade att lyssna på radion när jag var liten.
Jag älskade alla discjockeys. Jag älskade musiken de spelade.
De spelade musik som var utforskande.
Jag drömde mig bort medan jag lyssnade på musiken.
Sen spelade de något dåligt, nästan våldsamt
vilket fick mig att tänka efter.
Man kan nog säga att de hade kontroll
över min spirande fantasi.
- Vem var din favorit-discjockey? - Bobby Dale.
Bobby Dale. Eklektisk smak.
Minimalt trams och briljanta melodier.
Sen, precis som med allt annat, blev musiken en affärsrörelse.
Musiken blev själlös.
Och mina discjockeys blev datorer.
- Så jag slutade lyssna. - Men det existerar fortfarande.
Radiostationen jag lyssnar på, KOXA, är precis som du pratar om.
Deras dj: s får spela vilken musik de vill. De styr helt själva över låtvalen.
Du skulle älska det, Harriet.
"KOXA, oberoende musik för oberoende själar."
"Frekvens 107.2. Frekvensen i ditt hjärta."
Okej...
Tack.
Anne.
Joe Mueller. Jag är här angående Harriet Lauler.
Vad kan vi göra för att göra reklamen bättre?
Varför är det tecknat? Är det riktat till barn?
Nej, de använder riktiga människor om de spelar in reklamen.
- De borde använda en kändis. - Som Shelley Long.
Kan ni inte hålla käften?
Jag är Harriet Lauler. Jag är kreativt ansvarig på företaget.
Den som är kreativt ansvarig är ansvarig för de kreativa beslut ni tar.
Inte andra människor som motiveras av pizza och 15 dollar!
Jag tänker inte göra det här. För det är stöld.
Ni ger mig pengar och förväntar er det här? Det är bara skit.
Jag vill inte ha era pengar längre, era ryggradslösa svin.
- Ta ut henne härifrån. - Släpp mig, din fjant!
- De slängde ut henne. - Ja.
Det var hennes företag. Hon startade det.
- Hur kunde de göra så? - Hon skrämde dem.
De gillade henne inte för de kunde inte kontrollera henne.
- Jösses Amalia. - Exakt.
- Men du gillade henne? - Jag respekterade henne.
Jag fruktade henne.
Varför visar du det här för mig?
Skuldkänslor kanske. Förmodligen.
Hon blev överkörd.
Jag öppnade inte ens min mun.
De säger att riktigt bra musik tar dig till de platser du drömmer om.
Den här låten gör så med mig.
Så oavsett vad du drömmer om, förlora dig i den här.
Robin Sands, KOXA.
Jag skulle vilja prata med Robin Sands, tack.
Japp. Hej, det är jag som är Robin.
Jag skulle vilja ha jobb som discjockey.
Jag söker ingen för tillfället.
- Er ljudöverföring är inte komprimerad. - Det stämmer.
- Beror det på er Teletronix? - Ja, absolut.
Vi har inte råd med digitala grejer. Fast vi vill inte ha såna.
- Det hoppas jag. - Exakt.
- Vem är du? - Harriet Lauler från Lauler Advertising.
Jag är en äldre kvinna som du kanske ser.
Men hög ålder har sina fördelar. Min är att jag är väldigt morgonpigg.
Jag tar gärna över Dawn Silvers plats.
- Jag är Dawn. - Nej, du är ute.
Din röst är svag och du har dålig smak.
- Vad skulle du spela för musik? - Skämtar du, Robin?
- Vänta lite. - Det är fel fråga.
- Är det? - Ja.
Vad är rätt fråga?
Rätt fråga är vad jag skulle spela efter Nina Simones "Gin House Blues".
- Vad skulle du spela efter den? - Bra fråga.
Jag skulle spela "Very Special" med Duke Ellington.
Sen skulle jag spela "Ro Ro Rosey" med Van Morrison.
Och sen avsluta med The Kinks.
- Gillar du The Kinks? - Det mest underskattade bandet någonsin.
Det säger jag jämt, eller hur?
Vem som helst kan välja en bra låt.
Men en riktig dj är intresserad av flytet, följden och turordningen.
Jag är intresserad av turordning.
Jag är väldigt rik och behöver ingen lön.
Det är ju toppen.
- Vem är det här? - Min praktikant.
- Läget? - Läget?
- Låt oss prata, Harriet Lauler. - Då kör vi.
Tog en 100-årig kvinna mitt jobb alldeles nyss?
På det stora hela, är de flesta människor idioter.
Om du stöter på en idiot, i stället för att påpeka deras dumhet
är det bättre att behandla dem som ett dumt barn som inte förstår bättre.
- Så var tålmodig med dumbommar? - Exakt.
Det här är Harriet Lauler på KOXA.
Som spelar oberoende musik för oberoende själar.
Vi sparkar igång jokerhelgen med klassikern...
Harriet.
- Vem är discjockey? - Jag är chockad.
Jag ville prova det här och såg till att det blev så.
- Bara så där? - Självklart.
Får jag stanna och titta?
Jag måste jobba, så du kan gå ut dit och titta.
Eddie Cochran var ett toppenval.
Stor applåd till rocktanten.
- Jokern. - Stor applåd.
- Var ska ni gå? - Nej.
Jag styrde upp det hela.
Varför gjorde du det?
- Jag kände att det var mitt ansvar. - Nej.
Du får inte kontrollera mig.
Ska han ta med dig till en fin restaurang?
- Vi ska till The Cave i helgen. - The Cave!
Nej, absolut inte. Det är inte rätt ställe.
Säg åt honom att du vill gå till Café Bouchon.
- Vad sa jag alldeles nyss? - Jag hörde vad du sa.
En riktig dejt inkluderar en väldigt god måltid.
Det är inte en dejt. Vi går som vänner.
Varför då?
Jag vill inte förstöra det vi har.
- Ni träffades ju precis. - Jag har hans show.
Så det är där skon klämmer.
Vad menar du?
Det visar hur barnslig du är.
"Anne Sherman, avrättades igår för mordet på Harriet Lauler."
"Hennes sista ord var "det var värt det"".
Väldigt bra, Anne. Snyggt.
- Hur går det med vår favoritpensionär? - Hon är krävande.
Jag minns alla läskiga historier min far berättade.
- Tack för att jag fick jobbet. - Det var inte mitt val.
Hon valde dig. Du borde känna dig...
Nej, säg inte "hedrad".
Vad sägs om det här?
"Tack för att du gav mig chansen
att inte bli den första Odom som förstör sitt familjenamn."
Jag tänker inte säga "varsågod".
Det här är Harriet Lauler som säger "god morgon".
Jag beter mig konstigt
Men det går inte över
Hej, chefen.
Det där har jag verkligen saknat. Kom in.
- Flytande lunch? - Min favorit.
- Jag kom ihåg det. - Ut på terrassen.
Berätta varför du egentligen är här, Joe.
Det är originalet.
Jösses, vilka skithögar.
- De är det fortfarande. - Det var inte min bästa stund heller.
Du ville bara skydda företaget. Ditt företag.
Du var en satans hjälte.
"Harriet Lauler, en satans hjälte." Jag gillar det.
Är det originalet? Några kopior?
Ja, jag gjorde en kopia åt din vän Anne.
Har Anne sett den här?
I ert företag! Inte andra människor
som motiveras av pizza och 15 dollar.
Jag tänker inte göra det här längre.
För det är stöld.
Ni ger mig pengar och förväntar er det här. Det är bara skit.
Jag vill inte ha era pengar längre, era ryggradslösa svin!
- Ta ut henne härifrån. - Släpp mig, din fjant!
Nej, jag ser mig som en kurator.
Jag får mina lyssnare att upptäcka nya sånger och artister.
Ungefär som en upptäcktsresande som tar hem exotiska kryddor.
Jag låter som en fjant nu.
Robin Sands, rock'n'roll-kryddförsäljare.
- Det är rätt fjantigt. - Du är rolig.
Varför blir alla förvånade när jag skämtar?
Du skriver ju dödsrunor.
Jag är inte en plågad själ. Jag har ett lönande jobb.
Det finns en voyeuristisk aspekt som jag tycker är intressant.
Jag får backstagepass till någon annans liv.
Hur ser karriärsmålen ut för en som skriver dödsrunor?
Vill du skriva om kändisar när de dör eller...
Nej, jag är bara... Jag är nöjd med hur mitt liv är just nu.
- Åh nej. - Nej, nej, nej.
Det är inte hälsosamt att ljuga när du är...
Tekniskt sett är det inte en dejt, men ljug inte i början av en relation.
Vad gör du här, Harriet?
- Har hon sagt att hon vill skriva? - Ja, hon skriver.
- Nej, hon vill bli essäförfattare. - Sluta, Harriet.
En essäförfattare är någon som har överskådande världssyn.
Säg mig en sak, Anne. Vad är din...
Vad har dina essäer för budskap?
Jag vet inte.
Jag tror henne inte. Gör du?
- Ska vi gå, Anne? - Nej, jag vill verkligen ha ett svar.
Vad vill du säga med dina essäer?
- Inget. Jag har inget intressant att säga. - Vilket skitsnack.
- Sluta nu, Harriet. - Försök att inte skydda henne.
Om hon vill bli författare måste hon kunna uttrycka sig.
- Du behöver inte ta det här, Anne. - Nej, han har rätt.
- Gå tillbaka in i din bubbla. - Vad är ditt problem?
Ambition kastrerad av självtvivel.
Begär. Mina essäer handlar om begär.
Det är...
De handlar om de uppoffringar vi gör för att tillfredsställa våra begär.
- Jag är ledsen att jag frågade. - Stick och brinn!
Liv! Jag ser liv!
Du lockar mig att prata om saker jag inte vill prata om
och sen hånar du mig. Vad är det för del på dig?
Lugn, jag ville bara veta vad dina essäer handlar om.
- De verkar så speciella. - Jaså, verkligen?
Jag behöver. Jag trånar. Jag längtar. Jag förtjänar.
Och världen är tuffare än du trodde.
Och mina troféer... Jag har inga troféer. Jag borde ha fått troféer.
Så här i efterhand verkar det logiskt.
Jaså, hur då?
Du försöker nog skriva om dig själv, men kan ingenting om själva subjektet.
Skit på dig, Harriet.
Så... Har du en titel på din essäsamling?
Har den en titel?
- Andalusien nu. - Andalusien nu.
Betyder det något speciellt eller är det något du bara kom på?
Jag fick en jordglob av min mamma när jag var tre år.
Varje kväll lekte vi en lek. Blunda och snurra jordgloben.
Rör på globen och där ditt finger hamnade skulle du bo en dag.
En kväll landade mitt finger på en plats i södra Spanien
och mamma berättade för mig att det hette Andalusien.
Det var det vackraste ord jag hade hört.
Det var sista gången vi lekte den leken innan hon...
Hon stack.
Tack för att du berättade det.
- Ska du gå den här vägen? - Ja.
En dödsruna har fyra viktiga delar.
Jag har material för tre av dem. Det enda som är kvar är familjen.
Du måste sluta fred med din dotter för det är allt som är kvar.
- Det är den enda som håller mig kvar. - Jag förstår.
Jag pratade med din ex-make och Elizabeth bor några timmar bort.
- Vi ska åka dit. Jag kör. - I din bil?
Ja, i min bil.
Brenda följer också med som stöd. Jag har ringt hennes mamma.
Hej, hur mår alla idag?
Kan du göra en bland-cd åt mig, mr Sands?
Anne, Brenda och jag ska ta en biltur.
En samling sånger som passar händelsen perfekt, tack.
Vilken händelse?
Vi ska besöka min dotter som hatar mig.
Okej, då vet jag.
Pensionerat kontrollfreak, alienerad dotter
dödsrune-skrivaren kör och den 9-åriga praktikanten sitter i baksätet.
- Det kan jag fixa 37 sånger om. - Bra.
- Perfekt. - Jag håller med.
- Resan tar bara en dag. - Ja, i din smutsiga bil.
Jag har packat ombyte och några kanapéer med rökt lax
färsk dill, kapris och smulad getost.
- Vad är kanapé för något? - Ett flottare namn för smörgås.
- Vi åker till McDonalds. - Okej.
- Vem vill ha mat från McDonalds? - Jag.
- Harriet? - Visst.
Jag vill inte ha något egentligen. Herregud.
Gott! Äntligen lite riktig mat.
- Det här är bättre än dumma kanapéer. - Amen.
"Jag var fem år när cirkusen kom till stan och sex år när den åkte."
"Jag var sju när jag insåg att den aldrig kommer tillbaka."
"Akrobater snurrade tallrikar, hoppade genom brinnande ringar."
"De skapade en värld av magi och mysterier."
"Och vips i ett dieselmoln var alla borta."
"Tre ringar, två ringar, en ring, ingenting."
"Inget är bättre än en cirkus."
Väldigt suggestivt och lyriskt. Jag gillar det.
- Vem har skrivit det? - Jag.
- Jag fattar inte. - Det gör inget.
Det handlar om mammor och döttrar.
- Så du är en poet? - Jag vet inte vad jag är, Brenda.
Du måste vara något. Gud skapade dig att bli något.
Du måste vara något.
- Jag måste kissa. - Varsågod.
Det är inget problem i den här bilen.
- Gör inte det, är du snäll. - Jag måste kissa på en gång!
Det är inte roligt, Harriet.
Det är en liten dansare utanför.
Jag hade en återkommande mardröm
där jag bäddade ner Elizabeth bland filtar och kuddar.
Jag lindade in henne, höll om henne och beskyddade henne.
Sen tittade jag ner och insåg
att jag hade varit så överbeskyddande att jag hade kvävt henne.
Jösses.
Ja...
Jag undrar hur hon är nu.
Vad hon tycker om mig.
Då är det bra att vi ska ta reda på det.
- Tack. - Varsågod.
Ville hon träffas här?
Din ex-make sa att hon äter lunch här varje torsdag klockan 12.35.
35? Det var lite udda, eller hur?
- Låt oss fokusera på din dotter. - Jösses.
- Hej, mamma. - Hej.
Ska vi ha publik?
Nej, det här är Anne. Och det här är Brenda.
Jag har inte så mycket tid över. Bara för en sallad.
- Du kom ju nyss. - Slappna av. Ta en drink.
Ska vi ta och beställa? Ursäkta mig! Brenda först.
- Hur är er hummer? - Nej, inte hummer.
- Kycklinggryta. - Samma här.
- Mamma. - Sallad Nicoise. Inte rå, utan grillad.
Några gula bönor, inte röda. Och lite kapris.
Jag tar Panzanella. Kapris i stället för oliver. Rödlök i stället för gul.
Tomaterna ska vara mogna.
- Och jag vill ha fransk basilika. - Jag med.
- Vid sidan av. - Vid sidan av.
- Så... - Så hur mår du?
- Jag mår jättebra. - Vad bra. Berätta mer.
När träffades vi senast? Jo, nu minns jag.
Det var när du sa att min pojkvän inte dög åt mig.
- Du kunde ha motbevisat mig. - Det var på vår förlovningsfest.
Ja, det var dålig tajmning.
Det var ju första gången jag träffade honom.
- Undra varför? - Ja, varför?
- Strunt samma. Det här är så ironiskt. - Vad menar du?
Hur jag har avskytt dig i alla år och sen visar det sig att jag är precis som du.
Nu är du kryptisk, Elizabeth.
Jag har fått diagnosen tvångssyndrom.
Det är en personlighetsstörning som vi tyvärr har båda två.
- Ursäkta? - Vi tror att alla andra är problemet.
- Det är oftast sant. - Besatta av perfektion.
Varför nöja sig med mindre? Vad är det för fel med det?
Sjukdomen går att behandla.
Du kan lätta på bördan. Bli glad och tillfreds.
Jag är den jag är, Elizabeth.
Du är en mormor.
- Är jag? - Ja.
- Jag har två söner. Spencer och Sage. - Vänta lite.
- Är du gift? - Ja.
- Han heter Josh. Han... - Vad jobbar du med?
Jag är neurolog. Vissa anser att jag är en av de bästa...
- Är du lycklig? - ...i landet.
Jag är lycklig.
Jag har ett bra liv. Och du borde ingå i det.
Det vill jag gärna.
Toppen.
Så du ska uppsöka en terapeut?
Jag kan inte ta med hem dig annars. Du måste träffa barnen.
De är helt underbara. Du kommer att älska dem.
Varför är det lustigt? Jag förstår inte.
Vad är det som händer? Jag har aldrig sett min mor skratta.
Varför skrattar du?
Varför skrattar du, mamma?
- Varför skrattar du? - Hon skrattar bara när hon har fel.
Vad har du fel om? Det är en lång lista av saker.
- Jag hade fel om mig. - Om dig?
- Jag hade fel om mig. - Jag förstår inte.
Du har en underbar make och två fantastiska barn.
- Och du sa att du är lycklig? - Ja.
Det betyder att jag var en bra mamma.
Va?
- Jag lyckades trots dig. - Nej, det är tack vare mig.
- Varför ville du träffa mig? - För att inventera.
Det är ju toppen.
- Hejdå, mamma. - Hejdå.
Jag var en bra mamma.
Du är helt otrolig, Harriet.
Jag är den jag är. Nu drar vi härifrån.
- Det är något fel på bilen. - Ingen är direkt förvånad.
Kan ni fixa den tills i morgon?
Okej, rum sex.
- Det är här nere. - Rum sex.
Övernattningsparty!
Vi ska ha övernattningsparty!
Tror du att min pappa dyker upp en dag och vill äta mat med mig?
Jag vet inte. Vill du det?
Du vill det, men önskar att du inte ville det.
- Jag antar det. - Jag fattar.
- Min mamma stack när jag var yngre än du. - Har du träffat henne sen dess?
Nej.
Jag har inte träffat min pappa heller.
Det suger, eller hur?
- Det är hans förlust. - Ja.
- Jag är fantastisk. - Ja, det är du.
Jag är fantastiskt. Och det är du med.
Tycker du att jag är fantastisk?
Vet du vad jag tycker? Åt helvete med din mamma.
- Vart ska vi? - Det är så varmt.
Försiktigt.
Det är så vackert.
Vad tycker du?
Visst är det trevligt?
- Ska vi bada? - Ja.
- Ja, vi badar. - Okej.
Blöt inte ned kläderna. Lägg dem åt sidan.
Ett, två, tre.
Skönt.
Det har varit den bästa dagen någonsin.
Du har många bra dagar framför dig. Det är dagens sanning.
- Vill du smaka min choklad? - Nej, inget mer socker nu.
Ser du fågeln där borta?
Förlåt.
LEDIGA RUM
Tack så mycket. Skaka hand. Tack.
Tack för att du betalade.
Kom, Brenda! Ska vi ta en bild?
- En selfie som minne. - Okej.
Kalla mig, fru Långarm.
- Okej, då drar vi. - Jag vill sitta fram!
Det här är dr Morgan som söker Harriet Lauler.
Ring upp mig snarast möjligt. Jag vill diskutera provresultaten.
Du har hjärtsvikt, vilket innebär att mängden blod som pumpas till hjärtat
inte räcker för att uppfylla kroppens behov.
- Jag har inte ett svagt hjärta. - Nej, det är överarbetat.
Behandling?
Du är tyvärr inte lämplig för donation.
Hur långt har jag kvar?
Det är svårt att veta med såna här diagnoser.
Hur går det till?
- Återigen, det är... - Svårt att veta.
Det funkar inte för mig.
Jag önskar att jag hade bättre nyheter. Jag beklagar.
Jag antar att ordet "beklagar" är befogat i det här fallet.
Jag gör mitt bästa.
Som om jag bryr mig.
Vad står på?
- Är du okej? Vad har hänt? - Jag hade ingen annan att ringa.
- Så du har ett svagt hjärta? - Nej, ett överarbetat hjärta.
- Kan det hända närsomhelst? - Det är vad han sa.
- Som i duschen? - Ja.
- På toaletten? - Ja.
När du pratar med mig, här och nu?
Ja, är det så svårt att förstå?
Nej, jag är bara... Det måste ta kål på dig.
- Du vet vad jag menar. - Ja.
- Nu kan du bara vänta. - Det gör vi väl alla.
Dödsrunan, Anne.
- Har du allt material nu? - Ja.
- Jag ska börja på en gång. - Bra, tack.
- Det var det värsta. - Ja, värst vad du ser ut.
Så du har fortfarande en pinne uppkörd i ändalykten?
Jag vill inte önska livet ur dig, för då dör du väl. Jag kokar lite te.
Kom du hit för att prata om varför vi separerade?
Det har gått 22 år. Jag har precis betalat av advokaten.
- Med mina pengar. - Ja. Tack.
Var lite tillmötesgående, Edward.
Jag ansåg aldrig att ett äktenskap skulle handla om att kompromissa.
Kompromisser innebär att två personer är olyckliga i stället för en.
- Ibland får du som du vill. - Och ibland köper maken en alpacka-farm.
Ibland köper din fru världens mest obekväma soffa!
- Det var en schäslong! - Vilket är franska för diskbråck.
- Man ska inte ligga på den. - Det är ju en soffa!
Jag är så trött, Edward.
Jag visste hur du var när vi gifte oss.
Det var mitt val.
Och jag har aldrig ångrat det.
Aldrig.
Elizabeth hade inget val. Hon var fast med mig.
- Du gjorde ditt bästa. - Nej, inte alls.
Du var bra. Du var bättre än jag.
Du var hennes beskyddare. Du var en väldigt bra pappa.
- Så du har träffat henne? - Ja.
Elizabeth är övertygad om att du har en personlighetsstörning.
Ja! Det är kanske sant.
Tack.
I SÄNDNING
Det här är Harriet Lauler som säger godmorgon, men vad betyder det?
Ha inte en bra dag. Ha en dag som betyder något.
Ha en sann dag. Ha en uppriktig dag. Ha en ärlig dag.
"Ha en trevlig dag." Då får du det eländigt.
Det borde du ha i åtanke när du städar hemma
gör dina läxor, kör bil, leker eller jobbar.
Ha en dag som betyder något.
Nu ska jag lyssna på lite musik
och försöka få tiden att betyda något.
- Är du redo? - Är du?
- Du är en duktig författare. - Oj.
Du är en fantastisk författare av dödsrunor.
Okej, det borde jag ha förstått.
Nej, de här är väldigt bra. Men det är bara fantasier.
Det är en flickas fantasier. Du är en kvinna nu.
Skriv om den verkligheten i stället.
Jag är rädd för att göra misstag.
Nej, du gör inte misstag. Misstag gör dig.
Misstag gör dig smartare.
De gör dig starkare. Och de gör dig självsäkrare.
Jag är inte som du, Harriet. Jag är inte lika orädd.
Jag ska berätta något jag aldrig sa till min dotter.
Trilla omkull!
- Va? - Misslyckas med råge.
- Är det ditt råd? - Ja, för du lär dig av dina misstag.
När du misslyckas, lever du.
- Jag kan nog inte skriva din dödsannons. - Lägg av, det är bara ord.
Ja, jag vet. Jag är bara...
Jag är inte redo att avsluta det här kapitlet.
Det är mitt liv vi avslutar. Inte ditt.
Ja, men ditt liv är mycket intressantare.
Kom hit, hjärtat. Ditt liv har inte ens börjat.
Såja.
- Jag ville göra det där. - Tack.
Okej, vi ses. Nej, jag skämtade bara.
- Du luktar gott. - Det är vinyl och 90-talsapati.
Tack för kaffet. Jag vill behålla den här.
Hallå? Harriet?
- Jag kommer på en gång. - När man svär...
Jag har lärt mig ett nytt fantastiskt ord. Skitbomb.
- Ursäkta? - Skitbomb.
- Jag trodde väl att du sa så. - Förklara.
Först har du s-ordet.
Sen ökar du ett steg och det blir s-bomb.
Ett steg till blir skit.
Men det värsta av allt, det är skitbomben.
- Var det därför du ville prata med mig? - Jag behöver faktiskt din hjälp.
Den aggressiva handling jag har planerat kan leda till att vi åker in i fängelse.
- Jag då? - Ungdomsanstalt.
Och då får du ringa hennes mamma från fängelset.
"Mästerboven Harriet Lauler sköts ihjäl i en spektakulär eldstrid."
- Snacka om joker. - Ja, onekligen.
Här är min plan.
Hej, Bärgarn. Tack för att du kom.
Ta fram kedjan, fäst den och slit bort L: et. Skynda på.
- Kom igen, Bärgarn. - Skynda på.
- Kom igen, en gång till. - Skynda på!
- Kanske lite mer åt vänster. - Kom igen nu.
- Okej, in i bilen. - Skynda på.
In i bilen. In i bilen. Tack, sir.
Vad i hela friden håller du på med, Harriet?
Det jag borde ha gjort för länge sen.
Jag ska personligen se till att alla spår av dig raderas från företaget.
- Bra, det kan jag leva med. - Kom, Harriet.
Gasen i botten!
- Skitbomb! - Skitbomb!
Välkommen till Anne och Brendas show!
Hon sover bara.
Harriet Lauler var omtänksam nog att ge mig instruktioner för hennes begravning.
Väldigt detaljerade instruktioner.
Blommorna, musiken, texterna och hur alla skulle sitta.
Harriet bad mig även att informera er att hon har testamenterat sitt hus
till staden Bristol för att användas som ett nytt bibliotek.
Ett bibliotek där alla böcker står i alfabetisk ordning
och med citatet: "Dewey decimalklassifikation är för töntar."
En betydande donation har även gjorts till tidningen Gazette.
Och jag skulle säga: "Du kan slappna av nu, Ronald".
Och slutligen till Robin Sands och KOXA.
Harriet skänker sin omfattande skivsamling till er
vilket inkluderar alla skivor med The Kinks
som är det mest underskattade bandet någonsin.
Sen har Harriet bett sin vän Anne Sherman att tala
i högst 3,5 minuter.
"En livslång älskare av rock'n'roll
som blev diskjockey vid 81-års ålder."
"Harriet Lauler gick bort i torsdags kväll."
"Som grundare av Lauler Advertising var hon chef i många år
över en av de mest framgångsrika reklambyråerna i delstaten."
"Hon stod sina gamla kollegor nära."
"Och på sistone sågs hon ofta vid kulturhuset
där hon var mentor åt Brenda Wilson från södra Bristol."
"Hon lämnar efter sig sin dotter dr Elizabeth O'Malley
och två barnbarn Spencer och Sage." Den här dödsrunan är skit. Jag skrev den.
Sanningen är att jag trodde aldrig att efter ett par veckor
skulle jag stå här och prata om en kvinna som jag verkligen älskade.
En kvinna som fick mig att vilja sluta på mitt jobb.
Och en kvinna som fick mig att känna mig värdelös.
Men hon kände inte så för mig. Eller för någon av er.
Hon ville bara få oss att vara vårt bästa jag.
För hon såg vilka kvalitéer vi hade.
Vilket vi inte gjorde själva och det...
Och det är verkligen helt otroligt.
Så...
Det är bra att vi fick lära känna Harriet Lauler och det suger att hon dog.
När allt kommer till kritan, är det enda jag vill säga
att hon aldrig kommer att bli bortglömd.
Det är det bästa vi alla kan hoppas på. Att aldrig bli bortglömda.
Harriet Lauler levde sitt liv.
Och jag ska hedra hennes minne genom att göra detsamma.
HARRIET LAULER
SHERMAN, ANNE LOS ANGELES-ANDALUSIEN
"Det här är inte min avskedsansökan. Det är min dödsruna."
"Tjejen som jobbade för er i sju år är död och begraven."
"Hon lämnar bakom sig ett liv fullt med obeslutsamhet, tvivel och fruktan."
"Hon kommer inte att bli saknad. Hon kommer inte att sörjas."
"För hon levde aldrig egentligen."
"Men det gör hon nu. Och hon har hela livet framför sig."
"Ett helt liv som väntar på att fyllas med mening."
Text: Cecilia Lilja www.sdimedia.com